Aici vedeţi soţia casnică de suburbie, medie, normală...
într-una din sarcinile ei zilnice de rutină: Prepararea dejunului pentru soţul ei.
Cu o bucătărie modernă şi toată aparatura la dispoziţia ei...
...capabila casnică trece cu eficienţă prin sarcinile ei.
Desigur, uneori sînt probleme...
...în special dacă soţul aşteaptă dejunul înainte de a merge la lucru.
Dar asta nu e o problemă pentru casnica medie, normală de suburbie...
...dacă se întîmplă să fie...
...o vrăjitoare.
Bună, scumpo.
Nu-i aşa că arată bine ?
Ce risipă ridicolă de timp şi energie.
Prefer să mă gîndesc ca la a face ceva ce-i va place soţului meu.
Păi, nu e nevoie să-ţi dezvolţi bicepşii făcînd asta.
Dacă vrei să decorezi o prăjitură...
...pui doar un mic inel de petale de trandafiri aici...
...cu codiţe şi frunze.
Un turnuleţ în centru...
...înconjurată de coloane greceşti...
...acolo, acolo, acolo.
Aşa că uite.
Oh, e adorabil.
Doar pentru că te-ai măritat cu un om, Samantha...
...n-ai motiv să exagerezi cu rolul ăsta de casnică din popor.
Păi, spune-i cum vrei.
I-am promis lui Darrin fără vrăjitorie, şi fără vrăjitorie o să mă aibă.
Foarte bine.
- Mulţumesc. - Nu-mi mulţumi.
Ca mamă se pare că am ratat complet cu tine.
Ai făcut o treabă minunată. Mi-am găsit un soţ minunat, nu ?
Cînd mă gîndesc ce puteai să ai, mă îmbolnăvesc pur şi simplu.
Darrin e o fiinţă umană minunată.
Ăsta e un lucru groaznic de spus despre oricine.
Cum poţi să ai aşa prejudecăţi ? Nici nu l-ai întîlnit.
- Nici nu ştii cum arată. - Oh, pentru mine toţi arată la fel.
Muncesc de se spetesc, umărul pus la treabă...
...picioarele înfipte ferm în sol.
Nu-i de mirare că nu pot zbura.
Darrin nu e aşa.
Nu-ţi contrazice mama, Samantha, sigur că este.
Uite ce ţi-a făcut deja.
Te-ai schimbat, Samantha, chiar te-ai schimbat.
Şi curînd nu voi mai putea să te identific într-o mulţime.
Oh, sigur că o s-o faci.
O să fiu cea cu glazură de căpşuni în păr.
- Cum sună asta ? - Oh, e revoltător.
Dar sînt sigură că cum-îl-cheamă o să se bage în ea ca porcul.
Îl cheamă Darrin, mamă.
Nu mă păcăleşti de loc.
Mori de nerăbdare să-l întîlneşti, şi el vrea să te întîlnească.
Samantha ! Dragă, am venit.
- Oh, uite-l. - Mai bine pleacă.
De ce ? Vreau să-l studiez de aproape.
- Nu acum. - Nici o grijă, n-o să mă vadă.
Pe cinste de vrăjitoare.
Şi ştii că sînt o vrăjitoare de cuvînt.
Bine.
- Samantha. - Vin imediat, dragă.
- Bună, dragă. - Bună, scumpule.
- Ce s-a întîmplat ? - Întîmplat ?
- Fără sărut ? - Oh, scuze, dragă.
El este ?
- Sam, te simţi bine ? - Eu ? Desigur, de ce ?
Am avut sărutări mai pasionale de la tata. La ce te uiţi... ?
Cum e acum ?
E o îmbunătăţire.
- Ce spui de ceva de băut ? - Bună idee.
E ceva ce vreau să vorbesc cu tine, Sam.
Ce este ?
Am ieşit din oraş astăzi... Noroc.
Am ieşit din oraş... La ce te uiţi ?
- Nimic. - Nimic.
Care e problema cu tine ?
- S-a întîmplat ceva ? - Nu s-a întîmplat absolut nimic.
- Eşti sigură ? - Ador felul tău de a fi.
Ador totul la tine.
Aşa îmi place să te aud vorbind.
Ce-ar fi să vii lîngă mine ?
Ai un parfum minunat.
Oh, ăsta. L-am avut toată ziua. Cred că merg să-mi dau din nou.
- Care e problema cu tine ? - Ce vrei să spui, dragă ?
Erai mai prietenoasă la prima noastră întîlnire.
Samantha !
Ba nu eram.
Sam, eşti furioasă pentru ceva ?
Păi, nu, sigur că nu.
Doar cred că unele lucruri ar trebui să le păstrăm pentru noi.
Vorbeai despre ieşitul din oraş.
Da, păi, am mers la o zonă nouă în dezvoltare...
Unele lucruri ar trebui ţinute pentru noi ? Cine-i aici ?
Ce vrei să spui ?
Exact ce am spus. Cine-i aici în cameră cu noi ?
Ne urmăreşte cineva ?
Dragă, nu e o prostie ? Nu vezi pe nimeni, nu ?
- Ce legătură are asta ? - Adică, cine ar putea fi aici ?
Nimeni cunoscut, dar nu ştiu despre cei pe care-i cunoşti tu.
Cei pe care-i cunosc eu poţi să-i vezi, dar nu-s sigur de cei cunoscuţi de tine.
Garantez, dragă, nu e nimeni aici în afară de noi doi.
Aha ?
Dovedeşte-o.
E mai bine acum ?
Dacă minţi, ar trebui să-ţi fie ruşine.
Ador părul tău.
Mereu a fost aşa moale şi mirosea aşa de bine.
Are şi gust bun. Ce e asta ?
Glazură de căpşuni. Trebuia să fie o surpriză.
Este o surpriză. Mereu am crezut că ai păr normal, obişnuit.
- Îţi place ? - Ador părul tău.
Mă refer la glazură. Ţi-am făcut o prăjitură.
- Serios ? - Asta e surpriza.
Păi, o surpriză merită alta.
- Am ieşit din oraş astăzi... - Mi-ai spus.
Să văd o casă.
Nu o casă închiriată, cu mobila, covoarele şi draperiile altcuiva...
...ci propria noastră casă.
Ceva ce să fie al nostru de sus pînă jos, de la un capăt la altul.
Casa noastră ! Ce crezi despre asta ?
- Păi, eu cred... - Înainte să spui ceva...
...uită-te numai la asta.
E aşezată minunat. Camere mari, pline de soare.
Arată foarte drăguţ.
E genul de casă pe care nu ni l-am putea permite mult timp de acum încolo.
Chiar cu preţul la care o luăm, va trebui să strîngem curelele.
Aşa cred.
Trebuie să punem umărul la treabă, să zicem aşa.
"Să muncim pe brînci".
- Să muncim pe brînci ? - Corect.
E doar o problemă de a sta cu picioarele înfipte în pămînt.
Ei, cum ţi se pare asta ?
Nu-ţi place idea, dragă ?
Sigur că-mi place idea, sună minunat.
Păi, pentru o clipă...
Orice te face fericit mă face fericită.
OK. Sînt pe cale să te fac cea mai fericită femeie din lume.
Adu-mi cina.
- Tu rîdeai ? - Oh, da.
Era o glumă drăguţă pe care ai făcut-o despre adusul dejunului.
- Ne întîlnim la casă la ora 3:00. - OK.
Ţine minte ce ţi-am spus, tu hotărăşti.
- Dacă nu-ţi place, o lăsăm baltă. - Ştiu că o s-o ador.
- Sigur ţi-a ajuns dejunul ? - Suficient.
Nu ai prefera ouă sau aşa ceva ?
Nu, dragă, prăjitura a fost numai bună.
Ne vedem la 3:00.
- Pa-pa, dragă. - Pa.
Ei, cred că sîntem foarte norocoşi.
Toţi tinerii căsătoriţi visează să aibă propria lor casă.
Ei, e bine pentru ei, Samantha, dar nu pentru noi.
Sîntem argint viu, umbră plutitoare, un sunet în depărtare.
Casa noastră nu are graniţe dincolo de care nu putem trece.
Trăim în muzică, în sclipiri de culoare. Trăim în vînt...
în scînteierea unei stele.
Şi tu vrei să schimbi toate astea pe un sfert de acru de iarbă ţepoasă.
Hai, mamă, dacă Darrin e aşa încîntat, trebuie să fie ceva de ea.
O să merg să arunc o privire la casa aceea.
Ai putea măcar să fii deschisă la minte şi să mergi cu mine.
Adică te interesează părerea mea ?
Ai spus că vrei să fiu fericită.
Ei, în regulă, o să mă uit la ea împreună cu tine.
Dar nu o să-mi placă.
Îmi ia doar o secundă să mă schimb, apoi putem merge.
Sînt gata cînd eşti şi tu.
Mamă ! Glumeşti.
Cum-îl-cheamă a făcut fărîmituri pe toată podeaua.
Asta e ?
1164 Morning Glory Circle, nu e drăguţ ?
E murdar.
Păi, tot ce-i trebuie e un pic de peisaj.
Nu faci genţi de mătase din urechi de scroafă...
...doar adăugînd cîteva păpădii.
Nu-ţi pierde timpul, nu e pentru tine.
Mamă, foloseşte-ţi imaginaţia. Aş putea face lucruri minunate...
- ...cu un loc ca ăsta. - E imposibil.
Eşti vrăjitoare, Samantha, nu magician.
Sînt două, Abner, amîndouă femei.
Una mai bătrînă. Poate o soră, poate o mamă. Vino să te uiţi, Abner.
Lasă-mă în pace. Sînt pensionat.
Eşti doar încăpăţînat.
Imaginează-ţi-o cu o peluză în jur, cîteva flori, copaci şi un gard viu.
O peluză, ai spus ?
Arată verde şi drăguţ ?
Un gard viu.
E un gard viu englezesc, nu-i dulce ?
Da, şi flori ?
Poftim, nu sînt pline de culoare ? Şi micile cutii cu ferestre.
Da. Ce ai mai spus ? Copaci ?
Poftim.
Voila, ce ai ?
Peluză, gard viu, flori, copaci, toate în jurul unei urechi de scroafă.
Nu-i de mirare, după cum ai aruncat lucrurile pe aici.
Ce vrei să spui cu asta ?
De exemplu, nu cred că avem nevoie de gardul viu.
Doi copaci sînt prea mulţi. Păstrează-l pe cel mare, dar acolo.
Vai ! Nu e adorabil ?
Lipseşte ceva.
Ştiu.
Jaluzele.
E minunat, Samantha, minunat. Nu puteam face nici eu mai bine.
- Abner. - Mai am trei cuvinte.
Vrei să aştepţi ?
Încerc să te interesez în probleme civice şi tu ai nevoie de cuvinte.
Ce-mi pasă mie de cuvinte ?
- Abner ! - Ce ?
Abner, vino aici.
Gladys, am muncit ca un cîine 32 de ani.
Casa de peste drum are peluză şi copaci şi flori.
Păi, şi ce vrei de la mine ?
Ei, aşa o să arate într-o zi.
Care e problema cu tine, Samantha ?
Cel puţin locul arăta cît de cît locuibil.
Oh, nu. O s-o facem aşa cum trebuie, din seminţe.
Seminţe !
Lotul ăla era pămînt ordinar, gol. Acum e o junglă cu plante şi flori.
- Vino să te uiţi, Abner. - Gladys, nu trage.
- Ia o lingură mare din medicamentul tău. - Nu am nevoie de medicamentul meu.
Eu spun că da şi nu te-am minţit niciodată, Gladys.
Vino să te uiţi, Abner.
Dacă nu sînt copaci, iei o lingură mare ?
- Promit. - Du-te să-l aduci.
Ei, camera de zi e frumoasă. Darrin avea dreptate.
Oh, e puţin înghesuită, dar merge.
- Mă duc să mă uit la bucătărie. - Păi, dacă trebuie.
Abner !
Ei ?
E o bucătărie minunată, plină de zeci de scule.
O să fie distractiv să gătesc aici.
- Hei, îmi place scaunul ăla. - Mulţumesc, ia unul.
Minunat de confortabil. Splendidă treabă, mamă.
Mi-am încercat mîna în decoraţiuni la vremea mea.
Credeam că nu te interesau lucrurile pămînteşti.
Nimic mai mult decît o provocare creatoare, serios.
Ce masă ar merge bine cu scaunele astea ?
Ceva scund şi greu, nu crezi ?
Nu ştiu.
Ceva în genul acela, mă gîndesc eu.
Oh, e minunat ! Şi ce zici de o sofa acolo ?
Ceva confortabil şi umflat, cam aşa.
Da, e foarte drăguţ.
Şi, desigur, o măsuţă de cafea.
Se potriveşte binişor.
Şi lîngă şemineu, o pictură.
Ceva plin de culoare şi de viaţă.
E foarte drăguţ.
Iar în sufragerie...
Un pic cam sever.
Aşa crezi ?
Ei, poate ai dreptate.
Ce zici de asta ?
E mult mai bine. E mult mai bine.
Şi...
...draperii !
- Foarte drăguţ. . Şi un bufet.
Oh, mamă, nu e adorabil ?
Ai ceva aici, trebuie să recunosc.
Să mergem sus şi să ne uităm la dormitoare.
De ce să urcăm acolo ? De ce nu trimitem după ele ?
Oh, bietele mele picioare.
Aşa e mai bine.
Nu încerca să mă opreşti, Abner, mă duc acolo.
Se petrece ceva, şi o să aflu ce anume.
Dă-mi un cuvînt de şase litere pentru fericirea supremă...
...linişte şi pace ?
"Moarte".
Ei, mamă, ce crezi acum ?
Păi, e atractivă. În felul ei.
- Şi dacă lui Dennis nu-i convine... - Darrin, mamă.
Cum l-o chema.
Dacă trebuie să cumpere o casă, cel puţin asta e mobilată cum trebuie.
- Nu va trebui să schimbi nimic. - Oh, toate astea dispar.
Doar nu eşti serioasă ?
Păi, sigur că sînt serioasă.
Acum că ştiu ce vreau...
...vom mobila casa ca oamenii obişnuiţi: în timp.
Ei, haide, mamă, să ne uităm la curtea interioară.
Păi, am văzut cam tot ce-mi trebuia. Dar tu ?
Eu nu. O să stau aici să-l aştept pe Darrin şi o fac din nou.
Păi, nu te superi dacă zbor cu tine ?
Mă bucur că ai venit cu mine. Aş fi fost nefericită dacă nu o făceai.
Nu aş fi cine ştie ce mamă dacă mi-aş părăsi fiica...
...atunci cînd e la nevoie.
Aş vrea să încerci să crezi...
...că nu am fost vreodată mai fericită decît sînt acum.
Luna de miere încă nu s-a prea terminat, Samantha.
Va trece o vreme pînă să poţi fi făcută responsabilă pentru ceea ce spui.
Ei, o să simt mereu la fel, chiar de aş trăi o mie de ani.
Ai putea să te răzgîndeşti de multe ori într-o mie de ani.
- Eu am făcut-o. - Ei, eu n-o s-o fac. O să vezi.
Trebuie să fie Darrin. Nu pleca dacă nu trebuie neaparat.
Poate voi doi ar trebui să vă întîlniţi chiar aici şi acum.
Aici ? Acum ? În papuci ?
Probabil glumeşti.
Bună, dragă.
- Ce crezi ? - O ador.
Serios ? Nu spui asta doar să-mi faci pe plac.
Nu, nu, o ador. E o casă minunată şi îi place şi mamei.
- Mama ? - E aici.
- Înăuntru ? - Vrei s-o întîlneşti ?
Da, desigur, desigur, vreau s-o întîlnesc.
Abner, te iubesc. De ce te-aş minţi ?
Mai ia o lingură, Gladys, o să te simţi mai bine. Deschide gura.
Nu o deschid. Ascultă-mă.
Noi am urmărit casa aia din ziua cînd a fost construită.
Tu ai urmărit casa aia din ziua cînd a fost construită. Am lucruri mai bune de făcut.
Abner, casa aia a fost mereu goală, a fost pustie.
OK, pustie, ia medicamentul.
- Deodată e plină de mobilă, plină. - Deschide.
- Gata. Mă ameţeşte. - Mai bine ameţită decît nebună, deschide.
Nu sînt nebună, Abner. Era plină de mobilă, chestii frumoase, apoi pustiu !
- Pustiu, deschide. - A dispărut.
- Poate a fost retrocedată, deschide. - Mă duc înapoi acolo.
Sînt speriată, dar mă duc înapoi acolo.
O să merg şi bat la uşă şi descopăr ce se petrece acolo.
Oh, trebuie să fi plecat.
Nu am văzut-o plecînd.
Nu, e adevărat.
Am vorbit despre mobilă.
Ceva minunat şi confortabil, dar nu prea rece sau modern.
Ai dreptate. Nu o văd nicăieri.
- Pe cine ? - Pe mama ta.
Poate fi văzută, nu-i aşa ?
Sigur. Şi a avut nişte idei minunate pentru sufragerie.
Scaune cu spătar înalt cu perne de catifea.
Ei, dacă nu-ţi plac scaunele de catifea...
Sînt nebun după scaunele de catifea.
De fapt, sînt nebun după tot ce-ţi place ţie.
- Chiar o spui serios ? - Fiecare cuvînt.
Dacă vezi o mobilă care-ţi place, cumpăr-o şi instaleaz-o. O să-mi placă.
Nu vreau nimic ce nu am ales împreună.
La urma urmei, amîndoi vom locui aici, ştii.
Păi, ăsta e felul de aranjament la care mă gîndeam.
- Uite-o. - Pe cine ?
Mama ta. Trebuie s-o fi încuiat afară.
- Oh, păi, o să-i dau drumul. - Nu.
- Răspund eu la uşă. - Acum, Darrin...
...mama poate părea puţin diferită la început.
E în regulă. Sînt perfect în largul meu.
Vreau să ştie că aş vrea să fim prieteni...
...şi va fi mereu binevenită în casa noastră.
Bună.
Bun venit, mamă.
Mamă ?
Asta a fost.
Întîmplător, femeia pe care ai sărutat-o şi speriat era Gladys Kravitz.
Ea şi soţul ei, Abner, locuiesc peste drum.
Ei, de cum ne aranjăm, mă duc la ei şi-mi cer scuze.
Cred că e mai bine decît să avem reputaţia de a fi înţepaţi.
Serios.
Uite-l, Abner, el e cel care m-a sărutat.
Nu are nici un sens. O are pe ea. De ce ar vrea să te sărute pe tine ?
Te iubesc, doamnă Stephens.
Şi eu te iubesc, te rog să crezi asta.
Crede-mă, n-o să meargă niciodată.
Traducerea de sorin61
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro